BEAR GRYLLS GENSKABER FARLIGE SITUATIONER-
-UD FRA SANDE BERETNINGER MED STØTTE FRA EKSPERTER
UDSÆT IKKE FORSÆTLIGT DIG SELV FOR FARE
Jeg hedder Bear Grylls. Jeg har overlevet på de mest ekstreme steder.
I denne programserie udforsker jeg sande overlevelsesberetninger-
-fra hele verden.
16 almindelige mennesker led alverdens kvaler, men overlevede.
Deres inspirerende beretninger-
-kan hjælpe jer til at overleve i ugæstfrit terræn.
Jeg viser jer metoderne til at overleve i vildmarken.
Mine absolut bedste overlevelsestips.
Jeg er her, fordi jeg elsker vildmarken og at være udenfor.
At mærke den berusende blanding af adrenalin og risiko-
-forenet med koncentration og ensomhed.
Har jeg lært noget, så er det, at det nemt kan gå helt galt.
Det fandt alle vores overlevere ud af på den hårde måde.
Deres lange, hårde kamp for overlevelse begyndte ofte pludseligt-
-med skræmmende, uventede hændelser.
I de canadiske bjerge oplevede Sébastien Boucher en sådan hændelse:
En lavine.
Jeg kom til et stejlt område, og så brød det løs.
Alt ændrede sig på et øjeblik.
Jeg kunne ikke forstå, hvad der foregik.
Jeg var som en bold i en flippermaskine.
Jeg rullede rundt og ramte træer på vejen.
Bang! Lige ned i tre meter dyb sne.
I Colombia opdagede to polske fyre i kajakker, hvordan ekstrem sport-
-kan forvandles til en kamp på liv og død.
Man kunne ikke forhindre båden i at kæntre, for strømmen var så stærk.
Træk vejret dybt. Man ved aldrig, hvornår man bliver trukket ned igen.
Italienske maratonløber Mauro Prosperi opdagede, at Sahara-
-kan byde på farlige overraskelser.
En overraskende kraftig vind blæste op.
Mauro blev overrasket af en voldsom sandstorm.
Ørkenvandrere frygter sandstorme mere end noget andet.
Det, man bør gøre, er at stoppe og vurdere situationen-
-på en logisk og fornuftig måde.
Så skal man ikke overvurdere sin formåen. Man skal være forsigtig.
Og endelig skal man ikke gøre noget dumt-
-der vil forværre en i forvejen dårlig situation.
Men det gjorde Ed Rosenthal, da han for vild i ørkenen i Californien.
Der var, hvad jeg troede, var en sti på min højre side-
-men man skulle hoppe tre meter ned for at tage den.
Af en eller anden grund synes jeg, at jeg skulle gøre det.
Og jeg hoppede ned.
Og jeg så, at jeg ikke ville kunne komme op igen.
Denne ting, hvad det nu end var, jeg stod på, fortsatte nedad-
-hele vejen til helvedes bund.
Ed troede, han kun skulle være i ørkenen i nogle timer-
-så han manglede udstyr til den udfordring, han stod overfor.
Det havde gavnet vores overlevere, hvis de tog højde for det værste.
For det kræver planlægning at overleve i vildmarken.
Derfor har jeg altid et lille overlevelsessæt med mig.
Det er småt, vejer næsten ingenting, og jeg behøver det sjældent.
Men det er her i tilfælde af, at jeg en dag har brug for det.
Dette er et sæt, som jeg selv har lavet.
Her er en slange, som man kan suge vand ud af utilgængelige pytter med.
Her er noget nylonsnor og vat, der gennemvædet af vaseline.
Det er godt fængstof, der vil brænde længe.
Her er en fløjte, kabelbindere til reparationer og snarer-
-ildstål og kniv-
-et lille kompas og masser af gaffertape til reparationer-
-fiskesnøre og fiskekroge, som er pakket ind i den her-
-klortabletter til at rense vand-
-og et nødtæppe som beskyttelse mod vind og vejr.
Alt i alt vejer det næsten ingenting-
-men det hele kan bruges til mange forskellige ting.
De kan ganske enkelt redde ens liv.
Sættet indeholder alt, man kan få brug for i forskellige situationer.
Ofte dør folk i vildmarken, fordi de prioriterer forkert.
Der er en bestemt rækkefølge af det, man skal prioritere.
Det er beskyttelse, redning, vand og mad.
Jeg husker det med: "Bedst at huske Rækkefølgen Ved Metoden."
Øverst på listen står beskyttelse mod vejr, terræn-
-eller vilde dyr. Beskyt dig selv.
Det første, der beskytter, er tøjet.
Sørg for at være klædt korrekt til det miljø, du er i.
Men vær klar til at improvisere som Sébastien, der fandt på en måde-
-at holde hænderne varme på efter to dage i minusgrader.
Hele kroppen rystede. Jeg kunne ikke kontrollere den.
Jeg kunne ikke bevæge fingrene og var ved at blive underafkølet.
Sébastien havde nogle ziplockposer med sig.
Overlevelse handler om at være snarrådig og bruge sin opfindsomhed.
Så da Sébastien skulle tisse, gjorde han det i posen-
-og fik på den måde en improviseret varmtvandsflaske.
Jeg husker, at jeg tog handskerne af og lagde hænderne på den.
Du milde! Det var fantastisk. Jeg kunne igen mærke mine hænder.
Hvor dejligt. Det kan være nok til, at man kommer videre til næste mål.
Hvad er vigtigt? At komme i ly.
Han vidste, at han måtte beskytte sig mod vind og vejr for at overleve.
I en skov er der to ressourcer at arrangere ly med.
Den første er grangrene.
Man bruger det som isolering mod den kolde jord.
Det gjorde Sébastien. Han blev løftet lidt over jorden-
-og så byggede han en slags tipi over sig.
Det holdt Sébastien i live endnu en nat i de iskolde bjerge.
Men at bygge et sådant læ tager kostbar tid og energi.
Somme tider er det enkle bedst, og derfor er nødtæppet så vigtigt.
Man breder det ud, fastgør hjørnerne ved at lægge en lille sten i-
-vrider det rundt og hægter det sammen med nylonsnor.
En omgang, to omgange, og så er det fastgjort.
Og så spænder man det op.
Og det giver læ for vind og vejr.
Det holder en tør i regnen.
Brug bregner som underlag.
Et lag nedenunder er bedre end to ovenpå.
Et bål her reflekterer varmen til undersiden af nødtæppet.
Og her er en sej detalje.
Når man har fæstnet den tykke pind, sætter man skålen herunder-
-og hvis det regner, fyldes den op med drikkevand.
Beskyttelse handler ikke kun om vejret.
I Californiens ørken skulle Ed undslippe den brændende hede.
Men han havde ingenting til at bygge et læ af, så han måtte improvisere.
Mens solen vandrede hen over himlen-
-flyttede en smal skyggestribe sig langs kløften.
Når solen bevægede sig, vågnede jeg og flyttede mig langs kløftvæggen-
-og faldt med det samme i søvn igen. Og når solen igen ramte mig-
-flyttede jeg mig hen i skyggen, og sådan fortsatte jeg hele dagen.
Overleverne, der ikke skabte et læ-
-led meget under vind og vejr.
For de overlevere begyndte tiden at rinde ud.
Deres chance for at overleve blev mindre for hvert sekund.
Uden det sidste beskyttelseselement, ild, var de endnu mere udsatte.
Jeg var et bytte, der stod over for døden.
Det var en bjørn.
Jeg hedder Bear Grylls.
Jeg har udforsket sande overlevelses- beretninger i ugæstfrie terræner.
Nu deler jeg mine overlevelsestips-
-som I kan bruge til at undslippe helvede.
For at overleve i vildmarken har man brug for en vigtig ting.
Det måtte Sébastien Boucher erfare i Canadas snedækkede bjerge.
Jeg var kold og våd og måtte få gang i et bål. Jeg frøs helt utroligt.
Jeg prøvede at gnide pinde mod hinanden for at få gnister.
Men jeg fik ikke en eneste gnist.
Alt for ofte i den slags situationer lykkes det ikke at tænde ild.
Der er så meget, et bål kan give en. Man kan lave mad over det-
-koge vand og lave redskaber til at skræmme rovdyr væk med.
For 19-årige Sam Woodhead, der var alene i Australiens vildmark-
-ville et bål have gjort en stor forskellen.
Jeg havde intet lys, ingen lighter, ingen lygte. Det var bælgmørkt.
Jeg hørte en lyd, en blanding mellem en gøen og et hyl.
Det var et stort dyr ud fra lyden at dømme.
Det var dingoer.
Sam gjorde det rette. Han rejste sig op og skreg af dyrene-
-og gjorde sig dominerende, så de trak sig.
Havde han tændt et bål, ville rovdyrene nok aldrig være kommet.
Men ingen af overleverne, der ingen tændstikker havde, fik tændt ild.
I overlevelsessættet er der redskaber til at tænde ild med.
Med ildstål kan man få gnister. Det er bedre end lightere-
-for det virker, selv om det er vådt. Og lightere går nemt i stykker.
Men ildstålet er pålideligt. Med det får man altid gnister.
Vattet her er gennemvædet af vaseline og virker godt som fængstof.
Man bør have det alt klart: Fængstof, pindebrænde og større pinde.
Husk også brandtrekanten. Et bål skal bruge tre ting:
Varme, brændstof og ilt. Ligesom os mennesker.
Hvis ilden ikke får en af tingene, vil den dø ud.
Men lykkes det en at tænde op, som Mauro Prosperi, der havde en lighter-
-kan ild bruges på en opfindsom måde.
Jeg fandt på en måde, hvorpå jeg kunne holde mig varm.
Jeg gravede et hul, der var ligeså langt som jeg selv.
Jeg fyldte det med glødende kul, og så dækkede jeg det-
-med cirka to centimeter sand.
Varmen kommer konstant igennem og holder en varm.
Det vigtige at holde varmt er denne del af kroppen.
Jeg lagde mig oven på det dækkede hul, og det var en perfekt sovepose.
Med læ og ild er man beskyttet imod vind og vejr.
Ild giver mere end blot varme. Den giver også kampmoral.
I vildmarken er det livsvigtigt.
Man skal være mentalt stærk for at klare den næste fase.
Det vigtigste for at overleve er beskyttelse, redning, vand og mad.
Bedst at huske Rækkefølgen Ved Metoden.
Når I er i ly for vind og vejr eller terrænet-
-er næste vigtige punkt redning. Man skal altså kunne ses.
Sikkerheden betyder intet, hvis ingen finder en.
En måde at påkalde opmærksomhed på er ved at tænde et signalbål.
Efter 16 dages isolation i regnskoven i Amazonas-
-måtte Loic Pillois og Guilhem Nayral tænde et med kort varsel.
Vi hørte en helikopter og forstod, at man ledte efter os.
Vi lagde en masse våde blade på bålet, og det gav en masse røg.
Men bålet var ikke stort nok til, at røgen kunne trænge gennem bladene.
Man kan sætte fart på signalbålet med ting, man ofte har med sig.
Det, de havde med, var førstehjælpsudstyr.
Smør gazen ind i vaseline, og spray brandfarlig myggespray på-
-for hurtigt at få gang i et stort bål.
Læg så en masse blade ovenpå, fordi man vil have meget røg hurtigt.
Helikopteren bliver der ikke længe.
Og når man har gjort alt, hvad man kan, så må man bare bede.
Bliver man ikke reddet, står man over for en svær beslutning.
I en overlevelsessituation er det bedst at slå lejr og være sikker-
-og blive der og vente på, man bliver reddet.
Men nogle gange ved man, at redningen ikke kommer-
-og så kan man kun klare sig ved at redde sig selv.
Man må klare det på egen hånd.
Det sidste, man bør gøre, før man går af sted, er at efterlade et tegn-
-for at vise retningen, man går i-
-i tilfælde af, at nogen finder ens lejr.
Efter at have overlevet 35 dage, mens de ventede på redning-
-forlod Loic og Guilhem deres lejr og ville gå til civilisationen.
Vi hørte ikke længere helikopteren, men tænkte-
-at de måske ledte et andet sted.
Vi havde fået nok af lejren, og jeg ville af sted.
Vil man redde sig selv og på egen hånd komme væk-
-støder man før eller senere på store naturlige forhindringer.
De kan blive den ultimative prøve på ens mod-
-beslutsomhed og evne til at træffe beslutninger.
På grænsen mellem Guatemala og Mexico var Armando Anaya-
-og hans arkæologkolleger i et dilemma.
Blive der og risikere at blive dræbt af banditter eller krydse en flod?
Vi stod over for den sikre død eller en sandsynlig død.
Vi besluttede os for at krydse floden.
Jeg var meget bange. Chancen for overlevelse var meget lille.
Da de skulle til at krydse, fik de øje på noget mirakuløst-
-på flodbredden: En fiskers kano.
Det var helt utroligt, at vi fandt kanoen der.
Den reddede i sandhed vores liv.
Kanoen havde kun plads til to. De andre måtte holde fast i siderne.
Har man ingen kano, er der andre måder, hvorpå man kan flyde.
Tag et rygsækkehylster og fang så meget luft som muligt i det.
Luk det meget tæt.
Så har man en enorm redningsvest, der holder en flydende.
Nu går jeg i.
Faren med sådanne træer er, at man sidder fast rødderne.
Hold hovedet oven vande, og forsøg ikke at gå i panik-
-og kom stille og roligt igennem.
Jeg ved ikke, hvordan vi gjorde det, men det lykkedes os.
Armandos gruppe klarede det usandsynlige.
I Canada regnede Sébastien Boucher sine chancer ud-
-for at komme ned fra bjerget.
Det var den eneste mulige og logiske måde at komme ned på.
Jeg tænkte: "Det er selvmord. Rammer jeg ikke træet-
-falder jeg ned fra en skrænt, der er 20 meter høj.
Nu tager jeg springet.
Jeg hedder Bear Grylls og har set på alverdens overlevelsesberetninger.
Jeg har set, hvordan deres erfaringer-
-kan hjælpe jer med at overleve i vildmarken.
En ting, de alle havde brug for, var mod.
Sébastien Boucher skulle vælge mellem et spring, der kunne redde ham-
-eller at fryse ihjel på bjerget.
Så sagde jeg: "Nu er det på tide. Nu tager jeg springet."
Jeg fik fat i nogle grene, som jeg holdt fast i sådan.
Jeg gav grenene et bjørnekram, som om de var min kæreste.
Alle overleverne gik op imod store forhindringer med livet som indsats.
Nu de er på farten, skal de forsøge at finde vej til sikkerhed.
Man skal ikke bare gå af sted på må og få.
Man skal have en gedigen plan, som man tjekker en ekstra gang.
En måde, man kan gøre det på, er ved at finde en udkigspost-
-så man får et godt overblik, og så kan man vælge retning.
Det er præcis, hvad Dan Stephens gjorde i Canada.
Jeg tænkte, at det var det træ, jeg skulle op i for at få overblik.
Den, der har klatret op i et stort grantræ-
-ved, at der er grene, der ser friske ud, men det er de ikke.
Den gren holder.
Men ikke den.
Tager man fat i en gren, der knækker, falder man ned og dør.
Da Dan nåede toppen, fik han sit overblik.
Han orienterede sig og huskede retningen-
-og begyndte at klatre ned igen.
For en mere sikker måde at finde vej på er der et redskab i mit sæt.
Et kompas kan redde ens liv, og et lille et som dette vejer ingenting.
Man skal kunne bruge det. Man lader kompasnålen finde nord-
-regner retningen ud og leder efter et kendetegn i den retning.
Vi går vestpå. Det Y-formede træ er kendetegnet.
Læg kompasset væk, gå derhen og gentag.
I en tæt skov som denne, må man arbejde med korte afstande.
En del overlevere fandt vej uden et kompas.
Som spejder og guide havde Dan sin uddannelse at falde tilbage på.
Om natten kiggede Dan på himlen for at finde Nordstjernen.
På nordlige halvkugle ses den let. Se efter Karlsvognen.
Den ligner en gryde, og på den anden side af grebet-
-ved de to sidste stjerner, og fire stjerner længere ude er Nordstjernen.
Det er ikke den klareste, men den er alene og konstant.
Det er den eneste, der ikke flytter sig.
Da han fandt Nordstjernen, tegnede han en pil på jorden-
-og når det blev lyst, vidste han, hvilken vej han skulle gå.
Han drog stor nytte af sine spejderkundskaber.
Da han havde været tre dage i Californiens bjerge-
-opfandt snowboardløber Eric Le Marque sit eget kompas.
Jeg havde en MP3-afspiller med en FM-modtager.
Derfor kunne jeg bruge den som et kompas.
Eric indså, at han kunne lytte til radioen med MP3-afspilleren-
-og regne ud, i hvilken retning radiosignalerne var stærkest.
Det gav ham et fingerpeg om, at der var en sender eller en stor by.
Selv om man har fundet kursen, er det svært at holde den-
-specielt i dårligt vejr eller i ensformigt eller tæt terræn.
Ved navigering har små fejltagelser konsekvenser.
Det er faktisk meget svært at gå i en lige linje. Ofte ændrer man kurs.
Lad mig vise, hvad jeg mener. Jeg prøver at gå lige mod vest.
Går man på en skråning, har man tendens til at tage den letteste vej.
En stærk vind kan få en til at skifte kurs.
Jo længere man går, desto større bliver fejlmarginen.
Det er derfor, mange overlevere ender med at gå i ring-
-som arkæologen Armando Anaya i Guatemala.
Vi gik op og ned ad bakkerne og var udmattede, tørstige og sultne.
Da det blev mørkt, bestemte vi os for at gå ned til floden igen-
-for at se, hvor langt vi var kommet.
Til vores forfærdelse så vi, at vi befandt os-
-cirka hundrede meter fra det sted, hvor vi startede.
Vi havde gået i en enorm cirkel.
For Armando har det været noget af et nederlag-
-da han indså, at han havde brugt al den energi-
-og bare var gået rundt i en stor cirkel.
En enkel måde at forhindre det på er ved at markere træerne-
-tag sigte på, hvor man skal hen, og se bagud, om træet er på linje-
-så ved man, at man ikke går i ring.
Når man er på vej, er der noget andet, man skal finde.
Ignorer det på eget ansvar.
Man skal huske, hvad man skal prioritere.
Beskyttelse, redning, vand og mad.
Og vand er livsnødvendigt.
Man kan overleve tre timer uden ly mod ekstrem kulde og hede-
-men bare tre dage uden vand.
Det kan være svært at finde vand i vildmarken.
Derfor skal man altid holde udkig efter vand-
-men også være snarrådig for at få vandet ud.
Her kan jeg bruge et enkelt sugerør fra overlevelsessættet.
Brug det til at tappe vandet.
Jeg tager blot vandet øverst oppe, så jeg ikke får bundfaldet med.
Her ser man det brune og beskidte vand komme ud.
Så skal man bare filtrere det gennem en sok eller T-shirt-
-komme en klortablet i eller koge det. Derefter kan det drikkes.
Selv om man ofte klarer sig tre dage uden vand-
-er tilgang til vand en prioritet fra første dag i ørkenen.
Det opdagede Ed i heden i nationalparken Joshua Tree.
Jeg så hele tiden på vanddunken for at se, om der var mere tilbage.
Jeg var enormt tør i halsen. Det rev i halsen.
Og mine ben var svage.
Krydset her viser, hvornår man dør.
Så snart man er i ørkenen, begynder dehydreringen.
Og er man alene med begrænsede ressourcer-
-så er det en kamp, som kun de stærkeste...
...eller de heldige kan vinde.
Det fandt Merrit Myers ud af.
Han var strandet i tre dage uden vand i en kløft i Texas.
Jeg havde muskelkramper.
Jeg kunne ikke åbne fingrene. Jeg havde krampe i hænder og ben.
Da forstod jeg, at nedtællingen var begyndt.
Jeg havde ikke lang tid tilbage.
Sam Woodhead var fire dage i Australiens vildmark uden vand.
Han var skiftevis vågen og bevidstløs.
Jeg havde accepteret, at jeg skulle dø.
Jeg kunne ikke græde. Jeg havde ingen tårer.
Jeg havde ingen væske tilbage i kroppen.
Voldsom dehydrering tvang overleverne til at finde på ekstreme løsninger-
-som Mauro Prosperi, der for vild i Sahara-ørkenen.
Uden vand dør man. Da sagde jeg til mig selv:
"Hvad gør jeg nu?"
Det er virkelig ubehageligt at drikke sin egen urin.
Men er man ikke dehydreret, og urinen er klar som her...
...så kan noget af væsken hjælpe til med at bevare væskebalancen.
Selv om det var forfærdeligt, så kan det holde mig i live.
Selv fugtigheden i junglen kan gøre en dehydreret-
-og man skal erstatte væsken, der svedes ud.
I junglen er der lianer med vand i, og skærer man dem af, får man vand.
Først skærer man dem nederst.
Og så en gang højere oppe, og når man skærer i den øverst-
-kommer der luft ind. Tyngdekraften tager over, og vand strømmer ud.
Man skal være lidt tålmodig, men der er meget vand.
I kulden kan det være svært at finde vand-
-selv om løsningen ser ud til at findes rundt om en.
Man kan blive underafkølet af at spise sne.
Man kan bruge sne til at nulstille væskebalancen.
Fyld en vandflaske med sne, kom den ind under tøjet-
-og lad kropsvarmen tø den op, mens du bevæger dig.
Eric Le Marque var faret vild i to dage, før han-
-fandt rindende vand. Det troede han da.
Jeg blev vildt glad.
Det lignede en oase i mine øjne.
Da jeg ville tage en sidste slurk, satte jeg snowboardet forkert-
-så vægten ikke blev spredt ud. Da hørte jeg en lyd.
Og han faldt i vandet.
Kroppen var helt anspændt og var i en choktilstand.
Eric gjorde rette, tog hurtigt tøjet af og vred det.
Det er smertefuldt og føles ulogisk, men man bliver nødt til at gøre det.
Tager man ikke det våde tøj af, vil man fryse ihjel.
Men her begik Eric en skæbnesvanger fejltagelse.
Han tænkte ikke på sine fødder.
Han skulle have taget sokkerne af og vredet dem ordentligt-
-og derefter fortsætte.
Hvorfor gjorde jeg ikke det? Først næste dag opdagede jeg det.
På bare et døgn havde forfrysninger ødelagt huden på Erics fødder.
I overlevelse gælder det, at jo længere man er ude-
-desto sværere er det at klare sig med livet i behold.
Blandingen af kulde, sult, udmattelse-
-dehydrering og skader begynder at gøre sig gældende.
Når det sker, lever man på lånt tid.
Det var det rene helvede.
Jeg svævede som et spøgelse mellem liv og død.
Jeg følte tårerne komme. Jeg ville aldrig komme væk derfra.
Jeg har set, hvordan almindelige mennesker har overlevet-
-og udforsket, hvordan deres oplevelse kan redde jer i vildmarken.
Efter beskyttelse, redning og vand-
-står man over for det sidste punkt.
Mange tror, at overlevelse handler om at finde føde.
Men det kommer langt nede på listen.
Man kan faktisk overleve i tre uger uden mad.
Men Loic Pillois og Guilhem Nayral havde været i Amazonas regnskov-
-næsten dobbelt så længe.
Uden mad ville de sulte ihjel.
Da havde vi allerede tabt næsten ti kilo.
Jeg havde tabt mig utrolig meget og var helt udmattet.
I de fleste miljøer er den nemmeste føde planter.
Det er fint at starte med, men kun hvis man ved, hvad man spiser.
Ved siden af palmen, som er spiselig, findes en af disse.
Og knækker man den af, kommer der en væske ud-
-som irriterer huden og kan gøre en meget syg.
Da Loic og Guilhem fandt en ny plante, de ville spise-
-spiste kun en af dem den, så de ikke blev syge samtidig.
Men i en jungle kan man aldrig være for forsigtig.
Dyr indeholder mere protein og fedt-
-og det er vigtigt for at få flere kalorier.
I Canadas vildmark fandt Dan Stephens noget-
-der smagte godt, hvis man er sulten nok.
Om natten mærkede jeg noget nive mig på benet.
Jeg kunne mærke myrer, der løb på mine ben fra skridtet til anklerne.
De rev lidt af min hud af, så jeg ville spise dem.
Og det gjorde jeg så.
Dan vidste, at de var nærende og fulde af protein.
Spis dem på en pind således.
Pas på, for de kan bide. Det gør ondt, når de bider ens læbe.
De smager lækkert på grund af syren i dem.
Og der er lidt C-vitamin i den.
Men større dyr er det ofte sværere at finde.
At jage og nedlægge storvildt tager tid og er farligt.
I militæret lærte vi derfor at fiske først.
I en flod som denne er det let at fiske.
I overlevelsessættet har jeg fiskesnøre og disse kroge.
Jeg har sat fem kroge fast i denne nylonsnor.
Enden af nylonsnoren sidder fast på denne sten.
Og jeg kommer orm på hver krog.
Så tager jeg tøjet af. Vådt tøj vil bare gøre en kold-
-så kropsvarmen forsvinder.
Denne metode kan være så effektiv, at den er ulovlig i mange lande-
-så brug den kun i en sand nødsituation.
Læg stenen herude.
I dette stillestående vand med fem kroge ude-
-håber jeg, at fiskene bider på.
Uanset metoden er fiskeri en god måde at skaffe middag på-
-uden at bruge for meget energi.
Det tog os blot et par timer at fange denne skønhed.
Det er en stor ørred.
KCAL: 117, FEDT: 5 G PROTEIN: 16,4 G, KULHYDRAT: 0 G
Her har vi en mindre en. Det er en lille fisk af en slags.
Men alle ferskvandsfisk er spiselige. Sådan en fisk kan man spise rå.
Man kan spise den, som den er.
Men denne fisk vil vi tilberede.
En renset og ren fisk gør næppe nogen skade-
-men en del dyr er farlige både at fange og spise.
Er man træt og sulten som Loic og Guilhem var, begår man let fejl.
Jeg følte, noget var ved siden af mig, så jeg kiggede til højre.
Der på jorden var der en sort fugleedderkop.
Det var faktisk en af Loics og Guilhems foretrukne retter.
Jeg vil tilberede den, og det er vigtigt-
-at man brænder de små hår på dens ben af.
Det er fugleedderkoppens forsvar. De er skarpe.
De giver irritationer, hvis man får dem i munden eller på huden.
Nu er den færdig.
Jeg forstår, hvorfor de kunne lide det. Det er godt.
Men når den ikke blev tilberedt længe nok-
-havde det frygtelige konsekvenser.
Det var det rene helvede.
Det brændte helt utroligt på tungen og i munden.
Jeg panikkede, og det gjorde afsindigt ondt.
Jeg så ham gå i opløsning. Han smeltede nærmest.
Vildmarken er uforsonlig. Træder man forkert-
-er man i store vanskeligheder.
Hver dag var et rent helvede.
For overleverne blegnede punkterne på listen fuldstændigt-
-når de stod over for deres største kamp: Deres tanker.
Jeg plejer ikke at være bange.
Men da var jeg bange.
Jeg var færdig. Jeg kunne ikke mere.
"Enten kommer jeg væk i dag, eller også dør jeg."
Jeg følte tårerne komme. Jeg ville aldrig komme væk derfra.
Sikken miserabel tilstand jeg var i. Hvilken tåbelig vandretur!
Hvad er det, jeg har rodet mig ud i?
Når man er træt, sulten og bange er det ikke så let at være positiv.
Men man må holde fast i det, der motiverer en.
Det kan være ens tro, venner eller familie.
Viljen til at overleve er det, der gør, at man overlever.
Det er meget vigtigere end udstyr, træning eller viden.
Det vigtigste er, at man har en indre glød.
I Californien gav den glød Eric Le Marque modet til-
-at bestige en enorm kam på trods af de forfrosne fødder.
Jeg havde næsten ingen strøm tilbage på MP3-afspilleren.
Jeg hørte et program, hvor de sagde-
-at nationalgarden var tilkaldt for at finde et lig.
"Et lig?" Jeg er jo lige her!
De troede, jeg var død, og det var, hvad jeg havde brug for at høre.
Med en sidste kraftanstrengelse kom Eric op på toppen-
-og fik øje på en helikopter, der nærmede sig.
Det er næsten umuligt at beskrive den følelse, man får i maven-
-når man ved, at redningen er på vej.
På trods af kulden, smerten, sulten, tørsten og rædslerne-
-så kommer man faktisk til at overleve.
Jeg overlevede delvist på grund af denne her.
Viljen til at overleve. Er man sikker på, man vil overleve-
-vil man gøre hvad som helst for at overleve.
Havner man i en livsfarlig situation, må man aldrig give op.
Giv aldrig op. Man skal tro på, at man vil overleve.
Jeg følte en lethed, og jeg oplevede en følelse af nåde-
-og en enorm lykke over at være i live.
Alle disse overlevere var heldige.
Men for enhver, der overlever, er der nok ti, der ikke gør.
De overlevede, fordi de var opfindsomme og positive.
Husk, at viden er magt. Jo mere man ved-
-des større chancer har man for at undslippe helvedet.
Hjælp!
Emma Cairo www.broadcasttext.com